La Gripa del Marrano
Kolla, en ny genre har fötts! Först influensacumbia och nu detta. Så himla skönt att få skratta lite mitt i allt.
Liten ordlista:
Marrano = svin
Fiebre = feber
Gripa = influensa
Kolla, en ny genre har fötts! Först influensacumbia och nu detta. Så himla skönt att få skratta lite mitt i allt.
Liten ordlista:
Marrano = svin
Fiebre = feber
Gripa = influensa
Jag tog en titt hos INEGI, Mexikos motsvarighet till SCB, och kunde efter en kvart konstatera att 1.800 människor i landet avled i ”influensa och lunginflammation” 2004. Det innebär i genomsnitt 150 dödsfall per månad (vissa månader fler, andra färre, beroende på när influensasäsongen infaller).
Som argument för de drakoniska skyddsåtgärder som vidtagits här uppger regeringen att 159 personer dött i lunginflammation de senaste veckorna. Och att de därför utgör ”misstänkta fall” av svininfluensa.
Då vill man ju gärna tro att president Calderón & Company har koll på ovan nämnda statistik, att de gjort jämförelser med tidigare år, bara redovisar överdödlighet och så vidare.
Men om vi ska gissa lite, hur många av de där 159 fallen tror Ni faktiskt hade svininfluensan? (sju är hittills bekräftade – fullt facit kommer så fort mexikanska myndigheter fått ordning på labben)
—
Uppdatering: Utmärkte Pablo Ordáz skriver i El País att 11.000 mexikaner dör varje år i vanlig influensa. Källan är oklar, men med tanke på folkmängden låter siffran rimligare än den jag hittade hos INEGI.
Regeringens presskonferens i går kväll var nog det mest patetiska jag sett hittills i den här soppan.
Sjukvårdsminister Córdova satt och bläddrade i sina papper, sa fel siffror om och om igen, skruvade på sig och såg minst sagt obekväm ut när journalister undrade varför det tagit flera dagar att revidera ned de bekräftade dödssiffrorna i svininfluensan (som nu äntligen är 7 – inte 20 eller nån annan ur luften tagen siffra) och synka dem med WHO.
Är denne man representativ för förvirringen och inkompetensen i de mexikanska myndigheterna är det bara att säga godnatt, dra ned ståljalussierna och vänta på anarkin.
Ta bara en sån sak som att de 159 ”troliga” dödsfallen i svininfluensa egentligen är antalet registrerade dödsfall i lunginflammation (även om de verkar mäta lite olika på olika håll i landet…).
Frågan är hur många av dessa ”troliga” dödsfall som egentligen har en koppling till det nya viruset. Lunginflammation är nämligen en vanlig dödsorsak i Mexiko (precis som i Sverige) även utan svininfluensavirus.
El Pais hade en läsvärd artikel (på spanska) om det i dag.
På kort tid har señor Córdova förvandlats till Mexikos kanske mäktigaste man, sedan han fått svepande befogenheter av presidenten. Men fram till i går har han bara gett intryck av att ha kontroll över en sak: presskonferenserna.
Nu när han inte ens kan tygla journalisterna blir situationen ohållbar.
Om inte Calderón gör sig av med denne bedrövlige minister och levererar vettig information på stubben – åtminstone vad det gäller provsvar och dödstal – hotar snart regeringskris. (något som för övrigt EPR-gerillan insett och försöker dra fördel av)
Under tiden hamstrar folk mat. Stämningen var spänd på stan i går kväll, nästan alla gick omkring i munskydd (de där enklaste, som av allt att döma är verkningslösa) och blickarna var skrämda, vaksamma, misstänksamma.
Det börjar bli svårt att ta det här med humor.
MEXICO CITY. Man skulle kunna tro att svininfluensalarmet förvandlat Mexico City till en öde stad med hypokondriker som kikar fram bakom neddragna rullgardiner. Så illa är det dock inte.
Många av stadens invånare, DN:s korrespondent inkluderad, försöker bevara det som återstår av normalitet, även om man vidtar försiktighetsåtgärder som att tvätta händerna ofta, undvika folksamlingar och att stryka kindpussarna ur etiketten.
För hur det än är måste livet gå vidare.
– Man kan inte bara springa och gömma sig. Se på mig! Jag är tandläkare och nu är jag på väg till mottagningen för att stoppa ned mina fingrar i patienters munhålor, säger Francisco Acevez med ett rått skratt.
Som så ofta i krissituationer kommer humorn till undsättning.
Epidemin har gett upphov till en trallvänlig och lätt surrealistisk cumbia som finns upplagd på Youtube, och folkhumorn ryckte också snabbt ut efter den med mexikanska mått mätt lindriga jordbävning som skakade huvudstaden i måndags:
”Vad sa Mexico City till influensan? Ser du hur rädd jag är, jag ska-a-a-akaar.”
Därmed inte sagt att folk inte tar situationen på allvar. Hittills tros 152 människor ha mist livet i samband med influensan och skolorna, universiteten, barerna, nattklubbarna, biograferna, muséerna och en hel rad andra normala träffpunkter är stängda, medan restaurangerna förbjudits servera allt utom takeaway.
På tunnelbanan hörs utläggningar om vilken typ av munskydd som faktiskt skyddar mot partiklar och vilka som inte gör det. Men i rusningstid är stämningen civiliserad.
Vänner och bekanta till mig säger att de upplever bristen på tillförlitlig information som det mest stressande. Och för oss journalister går mycket av tiden åt till att försöka avgöra vad som är tillförlitliga uppgifter och vad som bara är rykten.
På vissa sjukhus sägs exempelvis delar av personalen ha flytt sina jobb, utskrivna patienter talar om extremt höga dödstal och virushämmande medicin tros saknas på många håll.
Det spekuleras också om att viruset kan ha funnits i omlopp betydligt längre tid än regeringen vill medge.
Men frågorna är fortfarande fler än svaren.
Erik de la reguera
DN 2009-04-29
Den mexikanska folkhumorn slog till efter gårdagens jordskalv:
Qué le dijo el D.F. a la Influenza?
– Mira como tiemblo! Mira como tiemblo!
—
Översättning:
Vad sa Mexico City till Influensan?
– Se hur rädd jag är, jag ska-a-a-akaar!
—
Skalvet uppges nu ha krävt två människoliv i Acapulco (förefaller röra sig om hjärtinfarkter) och det har rapporterats om skador på byggnader, liksom på telefonnätet i centrala Mexico City.
och andra i samma utstyrsel kan beskådas här.
Så vad gör VI för att skydda oss då? Tja, självklart måste jag ut på stan för att jobba, men i övrigt försöker vi minimera riskerna som alla andra.
Beställer hemkörning av matvaror, tvättar händerna ofta och drar ned på restaurangbesök, kramar och kindpussar.
Jag kan förresten avslöja att min pollenallergi inte är någon större hit i tunnelbanan.